- Arată delicios! - Mulțumesc.
Nu mă refeream la tort.
- Gordon, ești vărul meu. - Asta n-a oprit familia regală.
Ești un individ bolnav!
Bună! Ești delicioasă!
Mamă, du-o pe bunica la biserică, te rog.
Da. Hai, scumpo!
- Îi spui lui Dennis că suntem gata? - Sigur.
- Ce face? - E încântat.
E încântat.
Dennis, sunt Gordon. Ești gata?
Arăți grozav! Ești gata?
Te las un pic să...
Te las un pic.
E timpul, Dennis, să mergem!
Dennis, o să avem un copil!
Rahat!
FUGI, GRASULE!
După cinci ani
Stai! Înapoi!
Mai lasă-mă!
Te-am prins! Unde e?
- Ce? - Știi la ce mă refer.
Ajutor!
- Viol! - Ce crezi că e asta?
- Nu le-am mai văzut. - Ești un mare travestit!
- Ticălosule! - Nu!
- Gunoiule! - N-aveți ce vedea aici.
- Unde e sutienul? - Ce sutien?
Hai, grasule, fugi!
Nu sunt gras. Doar că nu sunt în formă.
Haide!
Da!
Mă puteți lăsa să intru, dle G?
Cine naiba ești?
De ce... Sunt Dennis Doyle, de jos.
Dennis Doyle, de jos, e mort. L-a ucis administratorul.
- Știi de ce? - Nu.
Nu a plătit chiria la timp.
Maya, poți să-i spui tatălui tău că mă grăbesc?
- Ai bani? - Maya, treci în casă!
Și îmbracă-te!
Da?
Știi ce a pățit administratorul după ce l-a ucis pe Dennis Doyle?
Nu.
I-au dat o medalie și i-au făcut masaj.
Dle Ghoshdashtidar!
Am auzit că o să fie o petrecere specială.
Îl știi pe Bilbo, a stârnit o nebunie.
Asta ar trebui să-i placă.
Jake, tatăl tău trebuie să ajungă. Ești pregătit?
Da.
Bine. Păstrează secretele.
Ce faci?
Dennis. Super!
Vrei să bem ceva? Ce naiba, hai să...
Nu! M-ai prins!
Ne jucăm "Hobiții și orcii". Ghici cine e orc!
Te rog! Doare.
- N-am terminat cu tine, Whit. - Imediat!
Credeam că-l ia tatăl lui. Ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat?! Dennis!
Partea bună e că arăți superb azi.
- Unde ai fost? - Am...
- Față de muci! - Nu-i mai spune așa.
De ce? Asta e.
Jake, e dezgustător. Pleacă!
Mai întâi, la toaletă. Ia-ți haina.
Trebuia să fii aici acum o oră.
A fost o încurcătură cu biletele.
Arăți foarte bine. Eu ți-am luat colierul?
Nu, a fost un cadou de la altcineva.
- De la cine? - De la mine.
A fost al bunicii mele.
Dennis, e bunul meu prieten, Whit.
El e tatăl lui Jake, Dennis.
Ce faci?
Bine. Ai mâini moi. Folosești cremă?
Da.
Mă bucur să te cunosc, să văd și cum arăți.
Credeam că ai văzut fotografiile noastre.
Nu avem.
- Ești gata? - Hai!
Distracție plăcută!
- Dennis, ai biletele? - Libby, nu sunt chiar idiot.
Are cineva bilete?
Fiica mea nu se simte bine. Am bilete în plus, dacă vreți.
- Da, mulțumesc. Cât? - Nu contează.
Ăștia sunt toți banii mei. Fiul eu o să mă iubească.
Vrei să te iubească fiul tău? Nu încălca legea.
Asta e capcană!
Și asta e brutalitate.
A fost doar un avertisment.
- Lasă-mă... Sun... - Pa, tată!
- Lucrezi cu Libby la cofetărie? - Nu, dar acolo ne-am cunoscut.
- Da? Ce? - Am fost foarte agitat toată ziua.
Am avut nevoie de patru ecleruri cu ciocolată și de o picromigdală
ca să-mi fac curaj să vorbesc cu ea.
Lucrez în districtul financiar.
Sunt manager de fonduri la Waterman Hughes.
Mă ocup de analize și de operațiuni de securitate
pentru un magazin exclusivist.
Serios? Libby spunea că ești paznic la un magazin de haine pentru femei.
Asta am zis și eu.
Da...
Ar trebui să iau un taxi, dimineață am de alergat.
Ce faci?
Mă antrenez pentru Nike River Run, de luna viitoare.
- Ce anume? - Nike River Run.
- E un maraton de-a lungul Tamisei. - De ce ai face așa ceva?
E o chestie caritabilă. Și-mi place să alerg.
- Am alergat la maratonul Londrei. - Ce coincidență!
- Da, de ce? - Eu m-am uitat la televizor.
Ultima oră... Duminica dorm mai mult.
Știu că poate să fie ciudat. Ești tatăl lui Jake...
Vreau să știi că...
Îmi plac Libby și Jack foarte mult.
Mă bucur că te porți atât de matur.
- Vrei să-l iei tu pe ăsta? - Nu, ia-l tu.
- Sigur? - Îl iau pe următorul.
Mi-a părut bine.
- Sigur ne mai vedem. - Sper.
Bună ziua! La West India Quay, vă rog!
Dennis? Închide ochii!
Deschide-i! La mulți ani de Ziua Îndrăgostiților!
Excelent!
Vincent!
- Cum merg afacerile? - Cum adică?
Îmi cer scuze.
Taci!
Trei mii.
- Mai mult nu am. - Pune tot ce ai.
Culoare la rege.
La as.
Ce s-a întâmplat?
Ghinion, amice.
Ți-am făcut rost de bilete.
- Erau pentru ieri. - Nu le mai vrei?
- De ce le-aș mai vrea? - Să le vinzi pe eBay.
Cine o să cumpere bilete la ceva ce a fost ieri?
- Călătorii în timp. - Unde ai fost?
Toată noaptea mi-a fost stricată.
M-am făcut de râs în fața prietenului lui Libby.
Nu mi-a spus că are un prieten nou. Cum arată?
Chipeș, bogat, prietenos, ca Peter Perfect.
- Și aleargă la maraton. - De ce?
Exact!
Singura mea relație serioasă s-a încheiat cu o claviculă ruptă
și cu o suricată moartă, așa că nu sunt cel mai bun la sfaturi,
dar de cinci ani încerci să te apropii de Libby.
Poate că ar trebui să renunți la ea.
Care e problema ei?
Dennis, ai părăsit-o la altar când era gravidă.
- Dar a trecut mult timp! - Femeile țin minte așa ceva.
Dacă te mai pot ajuta cu ceva, să-mi spui.
Am rămas în urmă cu chiria. Ai vreo 200 de lire?
Te iubesc! Aveam nevoie de așa ceva.
Grozav, mulțumesc. Ne vedem mai târziu.
Nu poți să faci asta.
- Pot și mai bine. - Hai!
Uite!
A fost tare.
Îmi pare rău că ai fost arestat ieri.
Nu-i nimic.
Cele mai multe universități nu se mai uită la așa ceva.
Încă unul!
- Vrei să afli un secret? - Sigur.
Am în clasă o fată, Emily.
Sunt sigur că ăsta nu e secret. Cred că știu și profesorii de ea.
Arată ca o broască de copac.
- Nu e frumos să spui asta. - Îmi plac broaștele de copac.
Mai mult decât hobiții?
- Înțeleg. - Cred că am putea trăi împreună.
Ai vorbit ca Whit.
- A spus și el asta. - Ce? Mamei?
- Da. - Ce dobitoc!
- Tată! - Îmi pare rău.
Mulțumesc că nu te-ai supărat că n-am intrat la "Lord of the Rings".
Nu-i nimic. Whit a făcut rost de bilete în față pentru mâine.
Ce dobitoc!
Livrările sunt jos. Waterman Hughes.
- Da? - Bună ziua!
Whit!
Mulțumesc pentru ajutor.
Ce te aduce aici? O operațiune de analiză de securitate?
Cu ce te pot ajuta? Mă duc să fac răsuciri la sală.
- Pe biciclete medicinale? - Eu mă gândeam la o bere.
Aș bea o bere, dar trebuie să ajung la curs. Mă antrenez.
Vrei să vii și tu? E excelent.
- Mi-ar plăcea, dar n-am haine. - Îți împrumut eu.
Excelent!
3, 2, 1...
Urcare, rezistență. Împingeți!
Nu trișați! Hai!
- Te simți bine? - Ce ai spus?
Nu mai stați în șa. Urcăm!
Să fie foarte greu.
Despre ce vrei să vorbim?
Jake spunea că ai bilete la musicalul "Hobbit".
Un prieten al meu a investit în spectacol. M-a ajutat.
Mă gândeam...
Nu trebuie să stăm la tot spectacolul de trei ore, nu?
Chestia e că Jake e foarte pasionat.
- Praf? - N-am nevoie.
- Sigur? E plăcut! - Bănuiesc.
Mă gândeam că, dacă vrei,
aș putea să-i duc eu pe Jake și pe Libby.
Știu că ești supărat pe tine că ai dat-o în bară cu biletele
și aș vrea să te ajut,
dar sper să mă implic cât mai mult în viața lui Jake.
Abia aștept să văd spectacolul.
Eu și Jake avem șansa să ne cunoaștem mai bine.
- Mă înțelegi, nu? - Da.
- Pot să te întreb ceva? - Sigur.
Ai avut-o o dată. De ce ai lăsat-o?
Sincer să fiu...
Ai grijă la scări, s-ar putea să ai picioarele slăbite.
Mă simt bine.
Scuze, n-am nimic...
Primul pas e mai greu.
Sunt Libby, lăsați un mesaj.
Lib, eu sunt. Poți să mă suni?
Rahat!
Cine naiba ești?
- Deschide naibii ușa! - Bine.
Poftim! Poftă bună!
48!
- Bună! - Dennis, sunt foarte ocupată.
- Putem vorbi? - Nu. Cumpără ceva sau pleacă.
Vreau o prăjitură specială.
Pot s-o iau pe asta mare?
Asta e bună. Îmi place.
- Altceva? - Ce vezi la Whit?
49!
- Eu sunt 49. - Ce vreți?
- Încă n-am terminat. - Ba da.
Îmi cer scuze, cred că ați epuizat timpul alocat.
- Nu există un timp anume. - Acum ai intrat în timpul meu.
Nu ai un timp alocat! Nu suntem la un concurs.
- 15 secunde ca să câștigi un chec. - La revedere, Dennis!
- Aveți iepurași de turtă dulce? - Nu, doar de Paști. Îmi pare rău.
Aveți altceva în formă de animal?
Scuză-mă, n-am plătit.
- Îmi cer scuze. - Iertați-mă...
Ce vezi la el? E înstărit, arată bine... Și ce?
La asta te gândești? Că vreau un "sponsor" superb?
- N-aș spune superb. - Nu de asta sunt cu el.
Dar de ce? Dă-mi un motiv bun.
- Unul? Pot să-ți dau 50. - Eu sunt 50.
O clipă!
E matur, responsabil, atent, se poartă frumos cu Jake.
- Astea sunt doar patru. - E un om bun, Dennis.
Aleargă la maraton în scopuri caritabile!
- Mare lucru! - Poți să faci și tu asta?
- Vreau o negresă cu ciocolată. - Imediat!
- Libby, pot să mă schimb. - Da? Bine, hai să ne căsătorim.
- Serios? - Nu!
Am încercat, ai uitat? M-ai lăsat gravidă la altar.
Ticălosule!
Libby, pot să mă schimb. M-am schimbat, ți-o pot dovedi.
Cum?
- O să alerg la maraton. - Ce?
Cel la care se duce Whit. O să-l termin!
N-ai terminat nimic în viața ta, Dennis.
- Asta nu e... - Nu poți termina nicio frază.
Ești... Care-i cuvântul ăla?
Ticălosule!
M-aș mulțumi și cu ceva în formă de pește.
- Du-te la piața de pește. - Sunt vegetarian!
- Dennis, pleacă. - Bine, dar o să-ți dovedesc asta.
Pot să fiu matur, atent, responsabil.
- Dennis? - Da, Libby?
Costă 2,75 lire.
Dacă Dennis crede că poate să alerge la cursă, poate s-o facă.
Nu poți să alergi la maraton.
- De ce? - Pentru că ești leneș!
Să știi că am fost la cursuri de răsuciri.
- La unul singur! - Și acum mergi ca John Wayne.
E important pentru mine! Serios!
M-am săturat să fiu aproape bărbat.
M-am săturat să fiu speriat, m-am săturat de regretele zilnice
pentru că n-am avut curajul să mă însor cu femeia iubită.
Totul se termină mâine, la ora șase.
Nu e rău.
Bună!
- Te simți mai bine? - Mult mai bine.
Cum a fost la cursurile de răsuciri?
- Sunt exerciții fantastice. - Da?
M-am gândit că am ocazia să-l cunosc pe Whit mai bine.
Poate că ar trebui să luăm cina împreună.
- Crezi? - Și apoi mergem să dansăm.
- Glumești? - Deloc.
După aceea, ne putem întoarce acasă, s-o facem în trei.
- Glumești? - Sigur că da.
Nu știu ce-ți trece prin cap, dar nu-mi place.
Nu e nimic... Salut!
- Ești pregătit de școală? - Da.
Stați puțin! Pot să vin cu voi?
- Bine. - Vorbim mai târziu.
- Ești gata? - Da.
- Whit, ai venit la Libby devreme. - A rămas peste noapte ieri.
Săreau în pat.
Jakey, am vorbit cu prietenul meu.
Are un bilet în plus pentru spectacol.
O invităm și pe Emily?
- Ți-a spus de Emily? - Da.
Libby mi-a spus că vrei să alergi la maraton.
- Da. - Grozav! Serios.
- E excelent. - Mulțumesc.
- Cum te-ai înscris? - Cum adică?
- Nu poți să vii și să alergi. - De ce?
Trebuie să te înscrii din timp.
- Cu cât timp înainte? - Cu trei luni.
- Când e? - Peste trei săptămâni.
Mai fac excepții, când alergi pentru o cauză nobilă,
dar fiecare societate caritabilă are un număr limitat de alergători.
Nu-ți face griji pentru mine, o să mă înscriu.
Bine. Ai mai alergat la vreun maraton?
- Nu, de ce? - E obositor.
Da, de asta se cheamă maraton.
De fapt, se cheamă maraton datorită evenimentelor din 490 Î. Ch.
- Era un soldat grec... - Pot să te opresc?
N-am nimic de spus, voiam doar să te opresc.
Alo? Liga de Protecție a Pisicilor?
Alerg la un maraton luna viitoare. Pot să alerg în numele dv?
Excelent...
Cât de mare e costumul?
Vă sun eu mai târziu.
Poți să nu faci asta în fața clienților?
Îmi cer scuze. Am alergat de dimineață în pantaloni scurți
și am o iritație.
- Acolo jos... - Înțeleg.
- În zona scrotului. - Am înțeles, Dennis!
Te rog, ia mâinile din zona scrotului cât ești la muncă.
Bine.
Îmi cer scuze, eram în zonă.
O să fiu îmbrăcat în creier?
Pot să vă sun mai târziu?
Haide...
Vrei un ceai, Dennis?
Maratonul ar putea fi ultima șansă de a-i arăta lui Libby că m-am schimbat.
- Știi ce aș face în locul tău? - Ce?
Mi-aș lua cremă pentru iritația aia.
Pot să te întreb ceva?
De ce ai lăsat-o la altar, când era gravidă?
Nu știu. Nu eram pregătit.
Pasta de dinți era deja scoasă din tub.
- Nu mai conta dacă ești pregătit. - Eram speriat.
- Ești laș? - Credeam că bem un ceai și atât.
Nu te credeai destul de bun.
Nu-i așa? Te-ai gândit la fată
și erai îngrozit că n-o să-i poți oferi ce-și dorea.
Ce merita.
Am avut aceleași gânduri când m-am însurat cu dna Ghoshdashtidar.
Odihnească-se în pace!
- Da? - Da, dar ghici ce!
S-a dovedit că eram destul de bun. Am făcut să fiu destul de bun.
Ai făcut o prostie, Dennis.
Dar ea te-a lovit cândva. Trebuie să recâștigi iubirea.
Ați avut o căsnicie frumoasă, dle Ghoshdashtidar?
Îmi amintesc sentimentul de împlinire.
Îmi petreceam fiecare zi cu cea mai bună prietenă a mea.
Dar, în primul rând,
îmi amintesc când ne-o trăgeam.
- Trei grade spre tribord. - Eu sunt căpitanul.
Revoltă!
Salutare!
Scuze pentru întârziere, iubitule.
Când Whit a auzit că ne vedem aici, a vrut să-și ia vasul.
Jakey, apasă pe comutator.
Nu pe ăla.
- Pot să conduc eu? - Nu, dar poți să te uiți la mine.
Revoltă!
Vrei să...
- A fost cuminte? - Da.
Ne-am simțit foarte bine, până când a apărut căpitanul Bligh.
Lui Whit îi place să ia lucrurile în serios.
Pregătește-te să fii abordat,
altfel vei simți mânia armelor Maiestății Sale.
Nu pune mâna!
- De ce nu mă lași să conduc? - Pentru că e al meu.
- Mai alergi la maraton? - Sigur.
O să fie excelent. O să vezi un nou Dennis.
M-am gândit. Nu-mi pasă.
- Cum adică? - Ce crezi că o să obții?
Chiar crezi că dacă alergi 42 km o să uit tot?
Poate o să te răzgândești când o să mă vezi în pantaloni scurți.
Whit îmi organizează ziua de naștere peste două săptămâni.
Ar fi important pentru Jake să vii și tu.
Pentru Jake?
Al cui e vasul?
Scuzați-mă, e al vostru?
Nu se poate!
Nici nu-și poate atinge degetele de la picioare. N-o să reziste.
- Vrei pizza? - Mi-ar plăcea.
- Vino încoace! - De ce ai făcut asta? Termină!
Mai alergi la maraton?
- Da, vreau. - Slavă Domnului!
De ce?
Pentru că am pus pariu cu ei pe toți banii.
Ai pariat pe mine?
Ești cel mai bun prieten al meu, n-o să pariez împotriva ta.
- Mulțumesc. - Nu cu cota asta.
Dacă nu termin? Vincent o să te omoare.
- O să termini. - Cum poți să fii atât de sigur?
- O să fii antrenorul meu? - Da.
- Tu ce cauți aici? - Sunt antrenor secund.
- De ce? - Pentru că am spatula asta.
Hai, aleargă!
Nu există o tehnică specială?
Pui un picior în fața celuilalt iar și iar, foarte repede.
- Ce spuneai că faci aici? - Te motivez.
Ridică genunchii mai sus. Așa n-o să ajungi nicăieri.
Trebuie să transpiri mai mult.
Hai, Dennis! Vrei să simți spatula?
- Nu. - Atunci aleargă ca vântul.
Mie mi-e mai greu.
Hai, Dennis!
Arăți bine. Menține ritmul.
Stai!
Cred că am o bășică.
- Bine? - Da.
Ușor...
E grav?
Nu e așa de rău. Nu-i mare lucru.
E mare!
Uite cât e! E cât o burtă.
Poate că e un omuleț înăuntru care arată ca tine,
dar e foarte bun la alergat.
- Cum adică? - Era doar o idee.
Trebuie spartă.
Nu! Nu spargi niciodată bășicile altuia.
- O fac eu. Dă-mi acul! - Altceva nu am.
- E bine, l-am sterilizat. - În ce?
E steril!
O să reușești. Înfige-l!
- Sparge-o! - Nu pot.
- De ce? - E înfricoșătoare.
- Dă încoace! - Ușor!
La trei, bine?
1...
A intrat! Scoate-l!
Nu te mișca.
Îmi pare rău, nu s-a mai întâmplat.
Sunt catolic.
O singură dată am avut în ochi un fluid mai dezgustător.
- Cine e? - DI G.
Pune ceva respectabil pe tine.
Unde mergem?
În fiecare an, sute de oameni sunt afectați
de sindromul Emphesitus Acut Neurocortical sau sindromul Hapsburg.
Înțeleg. Cum se manifestă boala asta?
Sindromul e caracterizat
prin pierderea mobilității părții inferioare a corpului.
Prin izbucniri sporadice și violente de înjurături.
Și, deseori, prin flatulență cronică.
Scopul nostru e să atragem atenția asupra acestei boli
și să găsim fonduri pentru a sprijini persoane ca dl Ghoshdashtidar.
Credem că dl Ghoshdashtidar...
Boala dlui Ghoshdashtidar e foarte gravă.
E nevoie de sprijin. Am fi încântați dacă dl Doyle ar alerga în numele...
- Emphesitus Acut Neurocortical. - Sau...
Sindromul Hapsburg.
Ne trebuie numărul de înregistrare al societății de binefacere.
- Ce? - Numărul de înregistrare.
Nu putea să meargă mai rău.
Atenție!
Lovit de un scaun cu rotile. Ce ironie!
- Îmi pare rău. - Ustură.
Dennis, nu-l atinge!
- Te simți bine? - Nu, cred că am piciorul rupt.
- Ne pare rău. - Cheamă salvarea.
Nu se poate!
Trebuia să alerg la maraton peste trei săptămâni.
- Atâția oameni depind de mine. - O organizație caritabilă?
Care organizație?
- Ce zici? - Frumos!
- Plasturele cu nicotină? - Aplicat.
- Ai fost la toaletă? - Treabă mică și mare.
- Ești pregătit? - Da.
Sus!
- Plusez. - Nu!
1...
Încă una.
Bună! L-am văzut pe prietenul tău, Gordon, de dimineață.
O să înlocuiesc orice a furat.
- Mi-a spus de pariul lui. - O nebunie, nu?
Așa că am făcut și eu unul.
- Cu cine? - Cu tine, prostuțule!
- N-am făcut niciun pariu. - O să facem. Fii atent!
Dacă tu termini cursa, eu uit de chiria datorată.
- Și dacă nu? - Îți faci bagajul și pleci.
Ca să pot să am chiriași curați, care plătesc la timp. De acord?
Nu.
- De acord? - Da.
Maya, dacă tu crezi că pozele...
Bună ziua, dle Ghoshdashtidar. Ce mai faceți?
- Am ceva pentru tine. - Nu spatula, nu?
Nu.
Ca să te ajute să fii un om bun.
Mulțumesc.
Palatul perfect al lui Peter Perfect.
Încearcă să spui asta când ești beat.
Așa o să fac.
Dennis, mă bucur că ai ajuns.
Libby, arăți...
Mulțumesc.
Nu contează restul, mie-mi place ce văd aici.
Sunt Gordon, vărul lui Libby.
Sigur, am auzit de tine. Îmi pare bine.
Serios?
Parcă spuneai că e un bou.
- Gordon! - Ce?
- E în regulă, Lib. - Ți-am adus un cadou.
E un CD.
Sper că nu-l ai, pentru că nu am factura
și nu l-am luat dintr-un magazin.
Mulțumesc... Cred.
E în regulă. Unde-i toaleta?
O să-ți arăt eu. Tu poți să stai cu Dennis.
Dacă nu se supără să stea cu un bou.
Glumea. N-am spus că ești bou.
- Ba da. - Așa e.
- Whit pare de treabă. - Așa e.
Arată bine, e prietenos, înstărit, are o slujbă stabilă,
se poartă bine cu Jake. Cred că l-ai luat dintr-un catalog.
Ce vrei să spui?
Am comandat și eu o pereche de pantofi dintr-un catalog.
O piele moale excelentă, erau italieni. Arătau fantastic.
Dar când i-am pus în picioare mă dureau ca naiba.
Mulțumesc, o să țin cont de asta.
Crezi că ar fi ciudat dacă aș face baie?
Da.
- Poftim! - Mulțumesc.
Noroc!
Ce zici?
Cred că văd un tip ușurându-se pe mașina ta.
- Ce? - Te-am păcălit!
Foarte bună!
- Vezi asta? - Ce?
E catedrala St. Paul. Vezi?
E locul meu preferat din Londra. Știi de ce?
Pentru că acolo ți-ai dat seama cât de fantastic ești?
Acolo e linia de sosire a maratonului.
Mai sunt două zile și o s-o trec. Abia aștept!
Și eu.
Să termini o cursă de fond e cel mai plăcut sentiment din lume.
Cred că o să-ți placă.
- Nu crezi că o să termin, nu? - Nu.
- De ce? - Pentru că e foarte greu.
E nevoie de două lucruri pe care nu pari să le deții.
Am o pereche de teniși foarte buni, mulțumesc.
Mă refeream la disciplină și la perseverență.
Și, lăsând gluma deoparte, vine un moment în fiecare cursă,
după 7 km sau după 37, când o să ajungi la "Zid".
Și atunci n-o să mai poți respira, n-o să te mai poți mișca.
O să vrei doar să te dai bătut.
Simt că asta o să faci.
Asta e diferența între a avea o fată ca Libby și a o păstra.
- Mai vrei ceva? - Nu.
- Îmi cer scuze. - E în regulă, e doar apă.
- Să nu-ți mai frec sânul? - Da.
Pot să mă ocup de celălalt, să fie un echilibru.
- Te simți bine? - Da, mulțumesc.
- Ai slăbit. - Un pic.
Unde e Jake? Credeam că o să fie și el aici.
Nu. Whit s-a gândit că o să ne simțim mai bine dacă-i luăm o bonă.
- Și tu ce părere ai? - Ar trebui să mă întorc.
- Nu ți-am mulțumit niciodată. - Pentru ce?
- Că m-ai reprimit în viața ta. - A lui Jake.
Știi...
N-aș fi fost surprins să mă dai deoparte complet.
- Acum îmi spui! - Nu...
Are nevoie de tatăl lui.
Aveai dreptate în legătură cu maratonul.
Am făcut-o pentru că voiam să te recuceresc.
Am sperat mereu că o să fim împreună.
Dar când te-am văzut cu Whit...
Știu că e culmea ipocriziei și că n-o să schimbe nimic,
dar m-aș mulțumi cu respectul tău.
M-aș mulțumi cu un zâmbet când te gândești la cum ne-am distrat,
să nu mai crezi că a fost o pierdere de timp.
Știu că nu ți-am făcut niciun serviciu atunci.
Am făcut o prostie.
Dar m-am gândit că e mai bine să-ți stric o zi, decât toată viața.
E logic?
Ești un idiot.
- Ți-am luat ceva. - Ce?
- Ceva ce nu cred că ai. - Foști prieteni de încredere?
Nu, e...
Deschide-l mai târziu. La mulți ani!
Mulțumesc.
Atenție, vă rog!
Unde te duci? Atenție!
Mulțumesc că ați venit. Mă bucur să vă văd.
Suntem aici pentru a sărbători ziua de naștere
a lui Elizabeth Olivia Odell.
La mulți ani!
După cum știți, pasiunea vieții mele e alergatul.
Peste două zile o să mai închei un maraton.
Succesul în alergare e similar succesului în iubire.
E nevoie de pasiune, hotărâre și ceva ce-mi trebuie cu Libby.
Rezistență.
A fost de prost-gust, nu?
Încerc să spun că iubirea și alergarea necesită suflet.
Libby are mai mult suflet decât oricine altcineva.
La mulți ani, scumpo!
Teniși!
Mi-l dai puțin?
După cum știu mulți, de obicei alerg singur, dar m-am gândit...
Vrei să devii partenera mea?
Libby, te măriți cu mine?
Nu, nu...
- Bine, da. - Da?
Ce frumos!
Arată superb!
Vă mulțumesc.
- Ce nebunie! - Ce am ratat?
Idiotule...
Să ți-l bagi în fund! Dobitoc american!
O fotografie nu strică. Cu drag, Dennis.
Ce trebuie să facem, Dennis?
Jake s-a supărat când am încercat să-i explic.
Poți să vorbești tu cu el?
Dacă aude de la tine că o să fii mereu tatăl lui...
Să înțeleg că ai renunțat la regim?
Dennis, mă asculți?
Vrei să-i spun lui Jake ce perfect e Whit
și că o să fie perfect în noua viață perfectă?
Nu neapărat cu cuvintele astea.
Nu pot să cred că te măriți cu el!
A scos inelul de logodnă dintr-un pantof.
Te rog! Ești singurul care-l poate ajuta pe Jake să-i treacă supărarea.
Dacă vrei să te măriți cu Whit, foarte bine.
Ești om în toată firea, poți greși,
dar nu veni aici când mănânc un mic dejun englezesc
cu un mic dejun suplimentar, cerându-mi să te ajut.
Niște ketchup, vă rog!
- Nu mai alerg. - Ce?
Am spus că nu mai alerg.
Cum adică?
Nu alerg în maratonul ăsta idiot.
De ce? Pentru că Libby se mărită iar?
Credeai că n-o să găsească pe cineva mai bun ca tine?
Celui care te urmează îi e foarte ușor.
Crezi că nu știu asta? Nu-mi mai pasă.
Și eu?
- Ce-i cu tine? - Am pariat mulți bani.
Nu-i problema mea.
- Termină! - Nu eu sunt lașul.
Urechea mea!
Gata, ajunge! Oprește-te un pic!
- O să alergi? - Nu.
- Bine. - Alergi?
Ouăle mele!
Asta e, aleargă! Asta faci mereu.
Fugi!
Ce...
- Bună, Dennis! - Ce faci?
A sunat Gordon. Mi-a spus că nu mai alergi la maraton.
- Da, dar... - Ce? Alergi sau nu?
- Nu. - Asta e. Îmi pare rău.
Pariul e pariu. Afară cu tine!
- Cine naiba ești? - Uitați-vă...
Credeam că ești om bun. Un pic dement, sigur.
Dar Maya avea dreptate. Nu ești bun de nimic.
Mereu fugi, dar niciodată în direcția bună.
Ți-am cumpărat teniși noi. Omul a spus că sunt cei mai buni.
- Da, dar... - Mereu e un "dar".
Mereu cauți scuze. Nu e niciodată vina ta.
Am noutăți pentru tine, Dennis Doyle de la parter.
E numai vina ta.
Salut!
- Vinzi vechituri? - Nu. Unde e Libby?
- Îl ia pe Jake. - Bănuiesc că trebuie să te felicit.
- Da, mulțumesc. - A câștigat cel mai bun.
Nu știam că e un concurs.
- Jake e cu tine? - Nu, de ce?
- E aici? - Credeam că-l iei tu.
- Ce i-ai spus? - Cum adică?
A fost la Emily și s-a întâmplat ceva. A fugit.
- Poftim? - A fugit.
- Ce? - A fugit.
Liniștește-te și gândește-te. Unde s-ar putea duce?
Salut, față de muci!
Da, e bine.
Ne întoarcem în jumătate de oră.
- E supărată pe mine? - Nu, e bucuroasă că ești teafăr.
Ce s-a întâmplat?
Emily nu mai vrea să fie prietena mea.
De ce?
Pentru că mai e un băiat, Robert, care are codiță. Îl place pe el.
Îl place pentru că are codiță?
Când o să crești, o să-ți dai seama că multe lucruri nu-ți plac.
Lucruri mai rele decât ăsta.
Și când se vor întâmpla acele lucruri, nu poți să fugi.
- De ce? - Pentru că nu rezolvi problema așa.
Când n-o să mai fugi, problemele vor fi tot acolo.
Trebuie să găsești o soluție, chiar dacă e foarte greu.
Asta faci tu, tată?
- L-ai găsit? - Da.
Bine. Nu poți să stai aici.
- Ce? - Alerg.
Haide!
Sunt excelente! De unde le ai?
De la Whit.
Secretul e să consumi carbohidrați în seara dinaintea cursei.
Am citit în "Cosmo". Ce-ți fac picioarele? E prea strâmt?
Nu, e bine.
Ai totul? Tenișii, pantalonii, tricoul cu penisul?
Da.
- Nu am chef. - E pentru sfârcuri.
Ce?!
Când alergi 42 km, sfârcurile se freacă mult de tricou.
Nu vrei să ai o iritație la sfârcuri în timpul maratonului.
- "Cosmo"? - Da.
Nu mă dau pe sfârcuri cu aia și nu mănânc asta.
- Hai să ne culcăm! - Lasă-mă să-ți fac patul.
Altceva?
- Ai pernă? - Nu.
Atunci e bine.
- La ce oră trebuie să te trezești? - Să punem ceasul să sune la șapte.
- N-am ceas deșteptător. - De ce?
Nu trebuie să ajung niciodată undeva la oră fixă.
Cursa începe la nouă. Ar trebui să plecăm cel târziu la opt.
Bine.
Noapte bună! Te iubesc!
E o zi frumoasă în Londra, la primul Nike River Run.
Mulțimea e entuziasmată. Condițiile sunt perfecte pentru cursă.
Așa e.
42,8 km de-a lungul Tamisei, 10000 de alergători din toată lumea
și un mod fantastic de a strânge bani pentru activități de caritate.
Oficialitățile sunt foarte ocupate la linia de start,
mai e mai puțin de o oră.
Taxi!
Stai!
E un traseu superb, care se întinde de-a lungul Tamisei,
traversând podurile,
inclusiv podurile Waterloo, Albert și Millennium.
Ia-o în ritmul tău. Ușor, constant.
Avem noi lideri cu noi, unul e din Japonia, Haro Shizunzu.
Alături de el e Yoshimi Tamada.
Ai grijă! Idiotule!
- Stai! Înapoi! - Nu ne întoarcem.
Să fim atenți la alergătorii din Kenya, sunt foarte puternici.
Wilson Gittay și Colin Ngdebwa.
Aleargă mereu în fruntea plutonului.
- Mai departe nu pot merge. - Trebuie să alung la startul cursei.
E dincolo de pod. 15 lire.
- Ai bani? - Avem probleme cu lichiditățile.
Ce păcat!
Stai! E un Rolex din 1940.
520! Cu carcasa specială!
- Nu arată rău. - Gordon, nu-i poți da...
E o investiție!
Mulțumesc.
Ne vedem mai târziu.
Baftă!
În mod normal, ziua a început în zori pentru mulți.
Au luat un mic dejun echilibrat, s-au pregătit fizic și mental.
Într-o asemenea zi nu poți lăsa nimic la întâmplare,
dacă nu ești naiv sau idiot.
Aici! La mine!
Așa. Ai grijă, e de colecție.
- A început? - Încă nu.
- Dă-i drumul. - Asta e.
Îmi place la asemenea zile amestecul de concurenți.
Sunt de toate formele și mărimile, de la elită, la... Cum să spun?
Cei care nu sunt de elită.
Uitați-vă ce extensii!
- Dublu sau nimic? - Bine.
Mai sunt câteva minute. Încălzirea ar trebui să se fi încheiat.
E timpul ritualului de dinaintea cursei, dacă aveți unul.
- Ai ajuns? - Da.
Voiam să-ți urez succes.
- Și ție. Ce-ți fac sfârcurile? - Foarte bine.
Pâine!
Cine vrei să câștige, tata sau Whit?
- Tu cine vrei să câștige? - Tata, normal.
- Dar tu? - Mănâncă-ți pâinea.
- De ce sunt mereu țestoasa? - Pariul e pariu, nu?
Scuzați-mă!
Trebuie să recunosc că nu mă așteptam să ajungi aici.
Nu ai un trecut prea strălucit.
- Aia a fost atunci. Asta e acum. - Nu, Dennis.
Asta e acum!
Să nu simți nevoia să ții pasul cu mine.
- Tu să nu ții pasul cu mine. - Așa te vreau!
Au pornit, Chris!
Încă un maraton începe în Londra.
Pe acești alergători curajoși îi așteaptă 42,8 km,
pe străzile aglomerate ale Londrei.
Mi-a plăcut ce-ai făcut cu Jake ieri.
- Libby a apreciat gestul. - Mă bucur.
L-a apreciat atât de mult, că a sărit în pat.
- Ce? - Succes în cursă!
- Nu ajunge? - Ce?
Ai fata. Nu ajunge?
Cred că e timpul să-ți dai seama că s-a terminat.
Altfel o să-ți fie foarte greu când o să ne mutăm la Chicago.
- Poftim? - Ia-o mai ușor, mai e mult.
Și tu.
Îmi place. Aleargă, grasule!
Eu pot să slăbesc, dar tu o să rămâi mereu un dobitoc.
Din nou, cursa e dominată de alergătorii kenyeni.
Avansează de-a lungul râului. Ce imagini frumoase!
Ne aflăm printre lideri.
- Ritmul e relaxat la început. - Poate prea relaxat.
Avem doi amatori care se apropie din spate.
Mamă!
Băieții aleargă cursa lor separată azi.
Provoacă agitație printre alergătorii serioși.
Nu te-ai aștepta să vezi așa ceva în faza asta a cursei.
Doamne! Un om a căzut.
Îmi cer scuze.
Toată lumea se uită la cei doi.
Nu! Ce faci? Mai încet!
Arată bine, nu?
Ne așteptăm la un nou record mondial.
Ce vrei să demonstrezi? Nu te mai iubește.
- Nu o fac pentru Libby. - Ești ridicol!
Ce e? Nu poți ține pasul?
Dennis! Adică... Whit!
Pare ceva foarte serios.
Stai jos!
Unde te duci?
- Să-l ajut pe Dennis. - De ce?
Pentru că sunt antrenor secund.
Da!
Pare foarte dureros. Cursa lui se va încheia la spitalul St. Luke.
- Mamă, fă ceva! - Hai!
Rahat!
Gordon, cred că vorbesc în numele tuturor
când spun: "Dă-mi banii."
Cinci mii, te rog.
Problema cu banii... E amuzant. Nu-i am.
Scuzați-ne un pic.
Caut un pacient, Dennis Doyle.
- Sunteți rude? - Da.
Dennis Doyle.
Nu avem pe nimeni cu numele ăsta.
- Sigur? E alergător la maraton. - Alergătorul! Abia a ajuns.
- De unde știai că sunt aici? - Ce cauți aici?
Psihopatul mi-a pus piedică. M-am lovit la ligamente.
- Putem să... - Pot să-mi închei discuția?
Găsește-mă! Ușor!
Vincent, când am spus că n-am banii, am vrut să zic că nu sunt aici.
- Pot să plătesc. - O să plătești!
Nu, stai! Vincent, stai puțin!
- Nu te grăbi. - Cine naiba ești?
Mulțumesc, dle G.
- Prietenul tău e un om de onoare. - Vincent?
Da, a spus că o să te bată mai târziu.
Nu înțeleg. La televizor au spus că a fost adus aici.
O clipă.
Pot să-l dau în judecată, îi iau tot ce are.
Dar ce să fac cu niște cutii de pizza și un tricou cu Judas Priest?
Sigur a fost un accident.
Nu erai acolo, n-ai văzut cât de sălbatic era.
Făcea spume la gură. Parcă alergam la maraton cu Cujo.
Jake, pot să controlez eu patul?
Nu, dar poți să te uiți cum îl controlez eu.
- Libby, unde ești? - La spital.
- Ești cu el? - Nu e aici.
- Cum adică? - Nu e aici.
Dar unde naiba e?
Continuă. Cursa continuă...
Nu pot să cred că l-ai lăsat pe Gordon să scape.
O să ne plătească, nu?
Imaginile ne provin de la un telefon cu cameră.
Vedem un alergător misterios.
Pare foarte grav rănit.
- Taxi! - E un Rolex!
Nu-l vând, e moștenire de familie.
Ce faci? Nu poți să furi taxiul omului!
- Am înțeles! - Salut, Dennis Doyle, de la parter.
Cine naiba ești?
Vino, frumusețe!
Soarele apune în Londra
și încă mai încercăm să descoperim cine e alergătorul misterios.
Hai, Dennis! O să reușești.
Știm sigur doar că aleargă pentru Disfuncții Erectile.
Vești bune, dle Bloom. Nu e nimic rupt, n-aveți probleme la ligamente.
- Excelent! - Jake, te rog!
- De fapt, nu aveți nicio rană. - Sunteți sigur? Jake, te rog!
E... Cum spun alergătorii? Ați ajuns la "zid".
Imposibil.
Nu te mai juca cu patul, rahat mic!
Doamne!
E timpul pentru informații din sport.
Primul reportaj e legat de Nike River Run.
O să vorbim mai târziu despre câștigător,
pentru că am primit mii de e-mailuri și telefoane
legate de alergătorul misterios.
Pot să vă spun că echipele noastre l-au ajuns din urmă.
Mai încet, te rog!
Ți-e foame? Mâncăm ceva?
- Oprește! - Toată lumea afară!
Hai!
Plecați!
- Uite în ce stare e. - Puneți-i piedică, doborâți-l!
Ofsaid!
Lăsați-l în pace! Îmi vreau banii acum.
- Ratatule! - Nu-i asculta, Dennis.
Ești un câștigător.
- Port cască, proștilor. - La o parte!
"Singurătatea alergătorului de cursă lungă."
O frază pe care o simbolizează acest om, Dennis Doyle.
Pe ultimii 17 km a alergat cu o gleznă grav luxată.
Ce mărturie a puterii spiritului uman!
Dle Doyle, cum vă simțiți?
- Tu cum dracu' crezi că mă simt? - Ce inspirație!
- Vă vom ține la curent. - La o parte!
Libby, îmi pare rău, m-am enervat.
Nu gândeam. Iartă-mă! Putem să...
Jake, oprește un pic televizorul.
- Mulțumesc. - Hai, Dennis!
Putem să vorbim?
- Fruntea sus! - Nu te opri!
Îl cunoașteți pe dl Doyle?
- Sunt antrenorul secund. - Cum vă numiți?
DI Ghoshdashtidar.
Ghosh... Spuneți-mi John.
Eu i-am descoperit potențialul.
Nu pot să respir. O să-mi explodeze capul.
N-o să reușească.
Trebuie să mă opresc, îmi pare rău.
Nu te opri! Mai ai un pic.
Cât mai e?
Puțin, doar 14 km.
Ce?
A ajuns la "zid".
Hai la culcare!
Pentru cei care nu ne-au urmărit, se pare că Dennis Doyle,
paznic la un magazin de haine,
care aleargă de zece ore și jumătate într-un singur picior,
refuză să se odihnească până nu termină cursa.
Incredibil!
N-ai terminat nimic în viața ta, Dennis.
O să te dai bătut.
Nu eu renunț mereu.
Asta o să faci, Dennis.
Fugi! Asta faci mereu.
Nu pot să cred.
Da, nu s-a oprit. Aleargă, om minunat!
Îmi cer scuze, doamnelor și domnilor,
dar e greu să nu te lași prins de dramatismul evenimentelor.
Să mai vedem încă o dată cum și-a rupt glezna.
Se pare că alergătorul de lângă dl Doyle e implicat.
Dacă ne mai uităm o dată...
Da, îi pune piedică!
Ticălosul! Îmi cer scuze...
Nu a fost așa...
- Nu pot să cred. - Nici eu.
Nu înțeleg. Ce-a fost asta?
Scumpo... Din unghiul ăsta pare... El mi-a pus piedică mie.
Nu pot să cred!
Haide! De parcă aș face așa ceva? Glumești?
Nu mă port normal.
Nu mă mai port normal de multă vreme.
La muncă n-a fost...
Orașul ăsta e de vină. Mi-e foarte greu aici.
Toată lumea e politicoasă, mâncarea e...
Nu știu ce-i cu mine. O să fie mai bine după ce ne mutăm.
- Ne mutăm? - În Chicago.
- Ce? - E prea devreme?
- Hai, Jake! - Unde vă duceți?
Glumești? La Dennis? Nu vorbești serios!
Cel care te-a părăsit la altar, gravidă?
Nimeni nu e perfect.
Ce dobitoc!
Știu că te simți groaznic, că durerea e cruntă,
dar mai ai puțin și mă trimiți în vacanță.
Suntem foarte aproape de linia de sosire
de la catedrala St. Paul
și putem spune că eu și operatorul am avut o zi foarte lungă.
La fel și pentru cei de acasă.
Dar pentru Dennis Doyle a fost cea mai lungă zi din viața lui.
Hai, Dennis!
Ai ajuns.
18 metri, 17...
16,5 metri. Hai!
E omul meu!
Hai, Dennis!
- Stai jos! Ești o ruină. - Nu te ridica!
- Ridică-mă! - Ești la linia de sosire. Sus!
Nu dă bine. Lumea vorbește. Ridică-te!
Sus, Dennis!
Tată!
Haide, puternicule!
Ai făcut o prostie azi.
Nu pleca la Chicago!
Tată, ai câștigat.
A reușit!
De dimineață, Dennis Doyle era un angajat umil din nordul Londrei.
În seara asta, e un erou.
Priviți! Acest om remarcabil
se prăbușește în brațele celei care bănuiesc că e femeia iubită.
Are și un fiu! Nu știam asta. Știai?
Bună, Dennis!
Jake, a venit tatăl tău.
- Cum merge? - Binișor.
- Ție? - Nu e rău.
- Mai alergi? - În fiecare zi.
Sper că în direcția cea bună.
M-am gândit...
Salut!
Nu contează. Vorbim mai târziu.
- Spune-i la revedere mamei. - Pa, mamă!
Pa! Ne vedem mai târziu.
Vrei să iei cina cu mine săptămâna viitoare?
- Nu ești obligată... - Da.
- Super! - Mi-ar plăcea.
Și mie.
Te sun.
Nu știu de ce am făcut asta.
- Ești gata? - Da.
Salut!
Salut, Jake!
Îmi făceam răsucirile.
- E plăcut, nu? - Excelente exerciții!
Tatăl se apropie de tânărul aspirant.
Îi ia mingea lui Jake! O are. E liber.
Tată, pasează.
- Tatăl e liber. - Dă-mi-o!
Îți dau și ție o pasă.
E o mișcare ilegală. Ridică jucătorul și fuge cu el.
Dar asta nu e tot.
Abia putea să meargă, darămite să fugă. Însă a mers mai departe.
A mers 40 km cu o gleznă distrusă. Știți cum a reușit?
Știți ce a spus că l-a făcut să meargă mai departe?
Antrenorul lui nu a renunțat la el. A stat cu el până la capăt.
Tu erai?
E o poveste fantastică.
Am o sticlă de șampanie, dacă vreți s-o ascultați.
- Sigur! - Veniți!